TRENUL SUNSET
Traducerea si adaptarea: n3mur1t0r
Deci ce mă fac cu tine, profesore ?
De ce ar trebui să faci ceva ?
Păi, după cum am spus, asta nu e treaba mea.
Când am plecat la servici azi-dimineată
nu făceai parte din planurile mele, dar iată-te aici.
Nu înseamnă nimic. Tot ce s-a întâmplat nu înseamnă altceva.
Ce înseamnă, atunci ?
Nu înseamnă nimic.
Te întâlnesti cu oameni si poate unii dintre ei au necazuri sau asa ceva,
dar asta nu înseamnă că esti răspunzător pentru ei.
Oricum, oamenii care au grijă întotdeauna de străini
adesea nu vor avea grijă de cei, de care ar trebui să aibă grijă.
După părerea mea, dacă faci doar ceea ce trebuie, nu poti fi un erou.
Ca mine, adică ?
Nu stiu, asa o fi ?
Îmi dau seama că ceea ce spui este oarecum adevărat,
dar în acest caz, trebuie să spun că n-am stiut
ce persoană ar fi trebuit să caut
sau ce ar fi trebuit să fac odată ce as fi găsit-o.
În acest caz, n-am avut decât un singur lucru după care să mă ghidez.
Care a fost acela ?
A fost că stătea acolo.
Si m-am uitat la el si mi-am zis:
„Nu prea arată ca vreun frate de-al meu. Dar e acolo.
„Poate ar trebui să mă uit din nou.
Si asta ai făcut.
Păi, trebuie să spun că erai cam greu de ignorat.
Abordarea ta a fost destul de directă.
Nu te-am abordat, nici măcar nu te-am văzut.
Ce nu înteleg este cum ai ajuns într-o asemenea situatie.
Da.
- Esti în regulă ? Ai dormit azi-noapte ? - Nu.
Când te-ai decis că azi e ziua cea mare ?
- E ceva special legat de ea ? - Nu.
Mă rog, astăzi e ziua mea, dar n-o văd ca pe ceva special.
- La multi ani, profesore. - Multumesc.
Deci ai văzut că vine ziua ta si te-ai gândit că ar fi o zi bună ?
Cine stie ? Poate că zilele de nastere sunt periculoase, ca si Crăciunul.
Ornamentele atârnă de copaci, coronitele de usi si cadavrele de tevi în toată America.
Asta nu spune multe despre Crăciun, nu-i asa ?
Crăciunul nu mai e ce-a fost odată.
O afirmatie adevărată. Da, cu sigurantă.
Trebuie să plec.
Întotdeauna îti pui haina asa ?
Ce nu-ti convine la cum îmi pun haina ?
N-am spus că nu-mi convine, te întrebam dacă asta este metoda ta obisnuită.
Nu am o metodă obisnuită. O pun pe mine si gata.
Ce, ti se pare prea feminin ? Ce ?
Doar studiam metodele profesorilor.
Mă rog, trebuie să plec.
Stai să-mi iau haina.
- Să-ti iei haina ? - Da.
- Unde pleci ? - Merg cu tine.
Ce vrei să spui ? Unde mergi cu mine ?
Merg cu tine oriunde mergi si tu.
- Ba nu mergi. - Ba da, merg.
- Eu mă duc acasă. - În regulă.
Ce e în regulă ? Nu mergi acasă cu mine.
Ba bine că nu ! Stai să-mi iau haina.
- Nu poti merge acasă cu mine. - De ce ?
Nu poti.
Adică cum, tu poti veni acasă cu mine, dar eu nu pot merge la tine acasă ?
Nu, adică nu la asta mă refeream.
Doar că trebuie să merg acasă.
- Stai într-un apartament ? - Da.
Si ce, negrii nu au voie acolo ?
Nu. Adică da, bineînteles că au.
Uite, fără glumă, trebuie să plec, sunt foarte obosit.
În regulă, dacă n-o să ai probleme să mă iei si pe mine.
Vorbesti serios.
Cred că ti-ai dat seama că vorbesc serios.
- Nu poti vorbi serios ! - Sunt serios ca un atac de cord !
- De ce faci asta ? - Eu ? N-am de ales !
- Normal că ai de ales ! - Nu, n-am.
Cine te-a desemnat să-mi fii înger păzitor ?
Stii cine m-a desemnat să-ti fiu înger păzitor.
Acum uite, nu eu ti-am cerut să-mi sari în brate
la metrou azi-dimineată.
Nu ti-am sărit în brate !
- Nu ? - Nu !
Atunci cum ai ajuns acolo ?
Ce ? Acum nu mai mergem ?
Chiar crezi că Iisus este în cameră ?
Nu.
Nu cred că este în cameră.
Stiu că este în cameră.
E vorba de cum pui problema, profesore.
Ca si cum te-as întreba dacă tu crezi că ai haina pe tine.
Nu e acelasi lucru. E vorba de acceptiune.
Dacă tu si eu spunem că am haina pe mine si Cecil spune că sunt dezbrăcat
si am pielea verde si o coadă, ar trebui să ne gândim unde să-l punem pe Cecil
pentru a nu se răni.
- Cine-i Cecil ? - Nu e nimeni. E doar un ipotetic...
Nu există niciun Cecil.
E doar un personaj, pe care l-am inventat pentru a ilustra un punct de vedere.
- L-ai inventat ? - Da.
- Deci viziunea lui nu contează ? - Nu, de-asta l-am inventat.
As fi putut schimba lucrurile.
Tu ai fi putut fi cel, care nu credea că port vreo haină.
Si că erai verde si toate celelalte lucruri, pe care le-ai spus ?
- Da. - Dar n-ai făcut-o.
- Nu. - I le-ai atribuit pe toate lui Cecil.
Da.
Dar Cecil nu se poate apăra, deoarece nu este de acord cu restul lumii,
deci ce spune el nu contează.
Lăsând la o parte faptul că l-ai inventat si e verde si toate celelalte.
Nu el e verde, eu sunt. Unde vrei să ajungi cu asta ?
Doar încercam să aflu mai multe despre Cecil.
- Nu cred. Pe Iisus îl poti vedea ? - Nu, nu pot să-l văd.
- Dar vorbesti cu el. - Nu pierd nicio zi.
- Si el vorbeste cu tine ? - L-am auzit, da.
Îl auzi vorbind ?
Nu, nu-l aud vorbind, nu aud o voce.
Nu mi-o aud nici pe a mea, dar l-am auzit.
Dar de ce nu poate Iisus să fie doar în capul tău ?
Este în capul meu.
Ei, atunci nu înteleg ce încerci să-mi spui.
Stiu că nu întelegi, dragule.
Uite, primul lucru, pe care trebuie să-l întelegi,
este că nu am un singur gând original în cap.
Dacă nu are mirosul persistent al divinitătii impregnat în el,
nu mă interesează.
- Mirosul persistent al divinitătii ? - Da, îti place ?
- Da, nu e rea. - Am auzit-o la radio de la un preot negru.
Dar ideea este că am încercat si în directia cealaltă.
Si nu mă refer la modul usurel.
Am fost legat la ochi, alergând prin păduri, cu cutitul în dinti,
Doamne, ce-am mai încercat !
Dacă poti găsi pe cineva, care a încercat mai bine decât mine,
mi-ar plăcea să-l cunosc, mi-ar plăcea foarte mult.
- Si cu ce crezi că m-am ales ? - Nu stiu, cu ce te-ai ales ?
Cu viată în moarte m-am ales.
Viată în moarte...
Atât de mort, încât nu-mi dădeam seama că trebuie să mă întind jos.
Înteleg.
Nu cred.
- Dă-mi voie să-ti pun o întrebare. - Bine.
- Ai citit vreodată această carte ? - Am citit bucăti din ea, am citit din ea.
- Ai citit-o vreodată ? - Am citit Cartea lui Iov.
- Ai citit-o vreodată ? - Nu.
- Dar citesti multe cărti. - Da.
- Cât de multe ai spune ? - N-am nicio idee.
Aproximativ.
Două pe săptămână, poate 100 pe an, de aproape 40 de ani.
40 ori 100 e 4.000.
Glumeam cu tine, profesore.
Să-ti propun ceva: dă-mi ce număr vrei tu, si eu îti spun cât face înmultit cu 40.
- 26. - 1040.
- 118. - 4.720.
- 4.720 ? - Da.
- Răspunsul este întrebarea. - Poftim ?
- Acesta este noul număr. - 4.720 ?
- Este un număr mare, profesore. - Da, este.
- Stii răspunsul ? - Nu, nu-l stiu.
188.800.
Lasă-mă să verific.
- Cum faci asta ? - Numerele sunt prietenele omului negru.
Untul si ouăle, masa de zaruri.
Dacă esti rapid cu numerele, îl poti vrăji pe fratele tău.
Îi poti "confisca" ce are prin buzunare.
Ai mult timp pentru a exersa asemenea lucruri la puscărie.
Înteleg.
Să ne întoarcem la tine si la cărtile, pe care le-ai citit.
- Spui că ai citit 4.000 de cărti ? - Probabil, poate mai multe.
Dar nu ai citit cartea asta ?
- Nu, nu pe toată... - De ce ?
Nu stiu.
Care ai spune că este cea mai bună carte scrisă vreodată ?
- N-am idee. - Încearcă.
- Sunt multe cărti bune. - Alege una.
Poate Război si Pace.
În regulă. Crezi că acea carte e la fel de bună ca asta ?
Nu stiu, sunt feluri diferite de cărti.
Această carte, Război si Pace... E o carte, pe care cineva a inventat-o, nu ?
- Păi, da. - Si, astfel, e diferită de cartea asta ?
Nu, după mine, amândouă sunt inventate.
- Si niciuna nu e adevărată. - Nu în sens istoric, nu.
Dar ce ar fi o carte adevărată ?
Probabil o carte de istorie.
De exemplu, "Declinul si căderea Imperiului Roman" a lui Gibbon.
Măcar evenimentele sunt reale, sunt lucruri, care s-au întâmplat.
Deci crezi că acea carte e la fel de bună ca asta ?
- Biblia ? - Biblia.
Nu stiu, cea a lui Gibbons e o piatră de hotar, e o carte mare.
- Si o carte adevărată, nu uita. - Si o carte adevărată, da.
Dar este la fel de bună ?
Nu stiu. Nu stiu dacă putem face o comparatie.
Vorbim de mere si pere.
Nu vorbim de mere si pere, profesore, vorbim despre cărti.
Este acea carte cu "Declinul si căderea" la fel de bună ca asta ?
Răspunde la întrebare.
As zice că nu.
Aici, pe copertă, înainte să se uzeze, scria:
Cea mai mare carte scrisă vreodată
- Crezi că e adevărat ? - S-ar putea.
- Citesti cărti bune. - Asa încerc, da.
Dar nu ai citit-o pe cea mai bună. De ce ?
Trebuie să plec.
Nu trebuie să pleci, profesore, stai aici si citeste-o cu mine.
- Te temi că mă voi întoarce la gară. - Ai putea, asa că stai cu mine.
- Dar dacă îti promit că nu mă duc ? - Tot te-ai putea duce.
Nu trebuie să te duci la servici ?
Eram în drum spre servici.
Si ti s-a întâmplat un lucru ciudat în drum spre servici.
Da, asa e.
- Te vor concedia ? - Nu, nu mă vor concedia.
- Ai putea să-i suni. - N-am telefon.
Oricum, ei stiu că dacă n-am venit până acum, nici nu mai vin.
Nu sunt genul de persoană, care să întârzie.
De ce n-ai telefon ?
N-am nevoie. L-ar fura drogatii, oricum.
Ia-ti unul ieftin.
Nu e niciunul prea ieftin pentru un drogat.
Să ne întoarcem la tine.
Ba să rămânem la tine putin.
- Pot să te întreb ceva ? - Sigur.
Unde stăteai ? Nu te-am văzut.
- Atunci când ai făcut saltul tău grozav ? - Da.
- Eram pe peron. - Pe peron ?
- Da. - Nu te-am văzut.
Stăteam pe peron, îmi vedeam de treaba mea si hop si tu, val-vârtej.
M-am uitat peste tot, pentru a mă asigura că nu era nimeni acolo, în special copii.
- Nu era nimeni în jur. - Nu, doar eu.
Nu stiu unde ai fi putut să fii.
Mă iei cu fantome, profesore ? Poate eram în spatele vreunui stâlp.
- Nu era niciun stâlp. - Adică ce vrei să spui ?
Sunt un înger mare si negru, trimis aici să te prind din aer în ultimul minut
si să te salvez de la distrugere ?
- Nu, nu cred asta. - Asa ceva nu e posibil.
- Nu, nu este. - Păi tu ai sugerat.
N-am sugerat asa ceva. Tu ai început cu prostiile despre îngeri.
Nu am spus nimic despre îngeri, nu cred în îngeri.
- Atunci, în ce crezi ? - În multe lucruri.
- În regulă. - În regulă, ce ?
- În regulă, ce lucruri ? - Cred în niste lucruri.
Dă-mi un exemplu.
Lucruri culturale, de exemplu. Cărti, muzică, artă.
- Lucruri de acest gen. - În regulă.
Aceste lucruri au valoare pentru mine.
Sunt fundamentele civilizatiei.
Mă rog, aveau valoare pentru mine.
Nu mai valorează atât de mult acum, presupun.
Ce s-a întâmplat cu ele ?
Oamenii nu le mai pretuiesc.
Nici eu nu le mai pretuiesc asa mult.
Nu cred că-ti pot spune de ce.
Lumea s-a dus, în mare parte. În curând, se va duce de tot.
Nu sunt sigur că te înteleg, profesore.
Nu e nimic de înteles, e în regulă.
Lucrurile, pe care le iubesc, sunt foarte plăpânde, foarte fragile.
N-am stiu asta. Am crezut că sunt indestructibile.
Nu sunt.
Si de asta te-ai aruncat de pe peron ? N-a fost nimic personal ?
Ba a fost personal. Asta face o educatie, personalizează lumea.
Sunt niste cuvinte foarte puternice, profesore,
si nu pot spune că am un răspuns la asa ceva.
S-ar putea să nu existe niciun răspuns. Dar totusi, trebuie să te întreb:
La ce îti folosesc asemenea notiuni, dacă nu te pot tine lipit de peron
când trenul Sunset vine cu 130 km/h ?
- Bună întrebare. - Asa mă gândeam si eu.
Nici eu n-am un răspuns la asta.
Poate că nu e logic. Nu stiu, nu-mi pasă.
Am fost întrebat dacă nu cred că e ciudat să fiu martor la moartea tuturor.
Sunt de acord că e ciudat, dar asta nu înseamnă că nu este.
Cineva trebuie să fie aici.
- Dar tu nu intentionezi să rămâi ? - Nu.
Stai să văd dacă am înteles corect.
Tu spui că toate aceste chestii culturale
sunt tot ce se află între tine si trenul Sunset.
- Sunt multe. - Dar te-au acaparat.
- Da. - Esti dependent de cultură.
Poate ai dreptate, poate nu cred în nimic.
Cred în trenul Sunset.
- La naiba, profesore. - La naiba, într-adevăr.
Nu crezi în nimic ?
Lucrurile, în care am crezut, nu mai există.
E o prostie să ne prefacem că există.
Civilizatia vestică a ars în sfârsit în semineele din Dachau
si am fost prea orb să o văd. Acum o văd.
Esti o adevărată provocare, profesore, stiai asta ?
N-ai niciun motiv să te implici în problemele mele.
Ar trebui să plec.
- Ai vreun prieten ? - Nu.
- Hai profesore, nici măcar unul ? - Nu prea, nu.
- Spune-mi despre acela. - Care ?
Despre cel "nu prea".
Am un prieten la universitate, nu e apropiat, mâncăm din când in când.
- Dar numai atât ? - Da.
Ce i-ai făcut ?
- Ce i-am făcut ? - Da.
- Nu i-am făcut nimic, ce te face să crezi că i-am făcut ceva ?
- Păi, nu stiu, i-ai făcut ceva ? - Nu.
- Ce crezi că i-am făcut ? - Nu stiu, astept să-mi spui.
Nu am ce să-ti spun.
Nu i-ai lăsat niciun bilet să-i spui că iei trenul ?
- Nu. - Prietenului tău cel mai bun ?
Nu e prietenul meu cel mai bun.
Credeam că tocmai ne-am decis că este.
Tu tocmai te-ai decis...
- I-ai spus vreodată că te gândeai la asta ? - Nu, de ce să-i spun ?
- Pentru că e cel mai bun prieten al tău. - Ti-am spus, nu suntem asa apropiati.
- Nu sunteti asa apropiati ? - Nu.
E cel mai bun prieten al tău, doar că nu sunteti asa apropiati ?
Dacă-ti place asa.
Nu atât de apropiati încât să-l deranjezi cu un lucru mic ca sinuciderea ?
Uite.
Să presupunem...
Că îti dau cuvântul...
Că mă voi duce acasă si nu voi încerca să mă sinucid pe drum.
Să presupunem că îti dau eu cuvântul că nu-ti voi asculta prostiile.
Deci ce sunt, un prizonier ?
Stii tu mai bine.
Erai un prizonier înainte să ajungi aici.
Un prizonier condamnat la moarte.
- Cu ce se ocupa tăticul tău ? - Ce ?
Am spus, cu ce se ocupa tăticul tău ? Ce slujbă avea ?
Era avocat.
- Avocat ? - Da.
Ce fel de avocat ?
Era un avocat guvernamental, nu lucra cu dreptul penal sau altele de gen.
Cum ar fi altele gen drept penal ?
Nu stiu, divorturi, probabil.
Poate ai dreptate.
- Din ce cauză a murit ? - Cine a spus că e mort ?
- Este mort ? - Da.
- Din ce cauză a murit ? - Cancer.
De cancer. Deci era bolnav de mai mult timp.
Da, era.
- Te-ai dus să-l vezi ? - Nu.
De ce ?
- N-am vrut. - De ce n-ai vrut ?
Nu stiu, pur si simplu n-am vrut.
Poate că n-am vrut să mi-l amintesc asa.
Prostii. Te-a rugat să vii ?
- Nu. - Mama ta ce a făcut ?
Poate m-o fi rugat, nu mai tin minte.
- Hai profesore, stii că te-a rugat să vii. - În regulă, da.
- Ei ce i-ai spus ? - I-am spus că voi veni.
- Dar nu te-ai dus. - Nu.
- De ce ? - A murit.
Nu, nu, nu e adevărat. Ai avut timp să te duci să-l vezi, dar nu ai vrut.
- Presupun... - Ai asteptat până a murit ?
Bine. Deci n-am fost să-l văd pe tata.
Tatăl tău e pe patul de moarte, moare de cancer,
mama ta stă acolo cu el, tinându-l de mână, el are tot felul de dureri,
iar ei te roagă să vii să-l vezi pentru ultima oară înainte să moară
si tu le spui: "Nu, nu vin".
Te rog, spune-mi că gresesc.
- Dacă asa vrei s-o iei... - Tu cum ai lua-o ?
- Nu stiu. - Deci asa a fost, nu ?
- Presupun... - Fără presupuneri. Da sau nu ?
Da.
Stai să văd dacă găsesc mersul trenurilor.
Să văd când e următorul expres spre centru.
Nu sunt sigur că văd ce e amuzant.
Mă bucur să aud asta, profesore, pentru că nici eu nu sunt sigur.
Sunt din ce în ce mai uimit.
Cum de nu te poti vedea ?
Esti transparent ca sticla.
Pot vedea rotitele cum se învârt acolo, mecanismele...
Văd si lumină, de asemenea. O lumină bună, o lumină adevărată.
- Tu nu le vezi ? - Nu, nu le văd.
Păi, fii binecuvântat, frate.
Fii binecuvântat si rezistă, pentru că e acolo.
Când ai fost în penitenciar ?
- Acum mult timp. - Pentru ce ai fost condamnat ?
- Crimă. - Serios ?
Cine ar pretinde că e un criminal, dacă n-ar fi ?
- I-ai spus "puscărie"... - Da.
Majoritatea negrilor numesc penitenciarul "puscărie" ?
Nu, doar noi, cioroii bătrâni de la tară.
Încercăm pe cât posibil să le spunem lucrurilor pe nume.
Nici n-as vrea să mă gândesc câte nume există pentru puscărie.
Nici să le număr nu mi-ar plăcea.
Ai multe povesti de la puscărie ?
- Povesti de la puscărie ? - Da.
A, nu, obisnuiam să spun povesti de la puscărie,
dar si-au cam pierdut farmecul.
- De ce să nu vorbim de ceva mai vesel ? - Ai fost însurat vreodată ?
- Însurat ? - Da.
- Frătioare... - Ce ?
Poate ar trebui să ne întoarcem la povestile de la puscărie... Dumnezeule !
- Ai copii ? - Nu, profesore, nu am pe nimeni.
Toti din familia mea au murit.
Am avut doi băieti, dar au murit cu mult timp în urmă.
Că tot veni vorba, cam toti, pe care îi stiam, au murit.
Ar trebui să te gândesti la asta. Ti-as putea dăuna sănătătii.
- Ai avut multe belele dintotdeauna ? - Da, am avut...
Îmi plăceau. Cred că încă îmi plac.
Am făcut 7 ani, dar puteam să fac mult mai mult.
Am făcut rău multor oameni. Îi băteam si apoi nu se mai ridicau de jos.
- Dar acum nu mai ai necazuri ? - Nu.
Dar încă îti plac ?
Poate sunt condamnat la asta, fraierit de propria karmă.
Dar sunt de partea cealaltă acum.
Dacă vrei să ajuti un om care are necazuri, trebuie să mergi la sursa lor.
Nu prea ai de ales.
- De cât timp stai aici ? - De 6-7 ani.
Nu înteleg de ce locuiesti aici.
- Da' unde ai vrea să stau ? - Oriunde.
Locul ăsta e oriunde.
As putea locui în altă clădire, presupun, dar e în regulă.
Am dormitorul acolo, unde mă relaxez.
Am o canapea unde se pot tolăni oamenii. Mă rog, majoritatea sunt drogati.
Desigur, vor fura tot ce pot căra, deci nu trebuie să detii nimic.
Dar asta-i bine.
Dacă ai un anturaj potrivit, vei scăpa de dorintele lumesti.
Mi-au luat frigiderul o dată, dar cineva i-a prins pe scări
si i-a pus să-l aducă înapoi.
Acum am măgăoaia de acolo. L-am schimbat.
Singurul lucru, de care mi-e dor, e muzica.
Vreau să-mi iau o usă de metal, apoi voi putea avea niste muzică din nou.
Trebuie să iei usa si cadrul în acelasi timp.
Mă străduiesc să fac asta.
Nu-mi pasă de televizor, dar de muzică mi-e dor.
Nu crezi că acesta este un loc îngrozitor ?
- Un loc îngrozitor ? - Da.
- Despre ce vorbesti ? - Despre acest loc.
E un loc îngrozitor, pentru oameni îngrozitori.
Dumnezeule !
Trebuie să stii că oamenii ăstia nu merită să fie salvati, chiar dacă pot fi,
dar nu pot fi, trebuie să stii asta.
Îmi plac provocările.
Începusem să predau Biblia în închisoare înainte să ies.
Aia era o provocare.
Erau multi frati care veneau, dar nu le păsa de asta,
nu le păsa absolut deloc de cuvântul Domnului.
Voiau doar să fie trecut în CV.
- În CV ?! - În CV.
Unii dintre ei făcuseră niste treburi foarte urâte.
Nu le părea rău de nimic, doar că fuseseră prinsi.
Dar, lucru curios, multi dintre ei credeau în Dumnezeu.
Chiar mai mult decât majoritatea oamenilor de afară.
Cel putin eu credeam. Ar trebui să-ti dea de gândit, profesore.
Mă gândesc că ar trebui să plec.
Hei, nu trebuie să pleci, profesore.
Lasă-mă să te întreb ceva.
Ai avut vreodată o zi, când totul era ciudat ?
Când lucrurile parcă se asezau la locul lor ?
Nu înteleg ce vrei să spui.
Una din acele zile, într-un fel magice.
Una din zilele, în care totul a fost bine.
Nu stiu, poate. De ce ?
Mă gândesc că a existat o perioadă lungă si uscată pentru tine
până să-ti dai seama că asa e lumea.
- Că asa e lumea ? - Da.
- Si cum este ? - Stii, lungă si uscată.
Dar ideea e că, chiar dacă asa o vezi,
trebuie să întelegi că soarele nu străluceste în fiecare zi
în fundul aceluiasi câine, întelegi ce spun ?
Dacă spui că doar am o zi proastă, e ridicol.
Nu spun că ai o zi proastă, profesore, spun că ai o viată proastă.
- Crezi că ar trebui să-mi schimb viata ? - Ce, îti bati joc de mine ?
- Trebuie să plec. - Uite, mai stai cu mine putin.
- Dar povestea mea de la puscărie ? - N-ai nevoie de povesti de la puscărie.
De ce nu ?
Deja ai suspiciuni despre orice. Crezi că încerc să te păcălesc.
- Si nu asta încerci ? - Ba da, dar nu vreau să stii tu.
- În orice caz, trebuie să plec. - Nu esti pregătit să iesi pe stradă.
- Dar trebuie. - Stiu că n-ai nimic de făcut.
De unde stii ?
Pentru că nici măcar nu trebuia să fii aici.
Mda, ai dreptate.
Dar dacă îti spun o poveste de la puscărie, atunci vei rămâne ?
În regulă. Mai stau putin.
Foarte bine ! Omul spune "în regulă".
Bine. Acum începe povestea mea de la puscărie.
- E o poveste adevărată ? - Da, nu stiu altele.
Într-o zi stăteam la coadă să-mi iau mâncarea,
când cioroiul din spatele meu începe să se certe cu cel care servea.
Spunea că fasolea e rece si si-a aruncat castronul în oală.
Când a făcut asta, m-a murdărit cu fasole.
N-am vrut să mă cert pentru niste fasole, desi m-a cam enervat.
Trebuia să-mi pun o uniformă curată, stii tu, cele kaki, cămasa si pantalonii.
Nu ne dădeau decât două pe săptămână.
Asa că i-am spus ceva: "Omule, ai grijă" sau ceva de genul ăsta.
Dar am continuat si mă gândeam: "Dă-i pace, dă-i pace".
Dar apoi cioroiul a spus si el ceva, asa că m-am întors
si, când am făcut asta, a înfipt un cutit în mine !
Nici măcar nu mă asteptam, iar sângele curgea peste tot.
Si nici nu era vreun cutit de puscărie, era un cutit de buzunar italienesc,
negru cu argintiu.
N-am făcut nimic, doar m-am lăsat în jos si m-am dat mai în spate,
m-am întins si am apucat un picior al mesei
si s-a rupt în mâna mea foarte usor.
Avea un surub lung la capăt.
Si am început să-l lovesc pe cioroi în cap si nu m-am oprit, nu m-am oprit
până când nu-ti mai puteai da seama dacă era un cap sau nu.
Surubul i se înfipsese în cap si a trebuit să pun piciorul si să-l trag afară.
- Ce a spus ? - Ce a spus ?!
Mă refer când era la coadă, ce a spus ?
- N-o să repet. - Nu pare corect.
- Nu pare corect ? - Nu !
Uite-mă cum stau si iti spun o poveste adevărată si de groază de la puscărie,
un produs original si nu îti poti imagina ce a spus cioroiul ?
- Trebuie să folosesti acel cuvânt ? - Să folosesc acel cuvânt ?
- Da. - Nu prea facem progrese, nu-i asa ?
Doar că nu pare necesar.
Nu vrei să auzi "cioroi", dar esti gata să pleci pentru că nu-ti spun
niste chestii urâte, pe care le-a spus cioroiul ? Esti sigur de asta ?
Doar că nu văd de ce trebuie să folosesti acel cuvânt.
E povestea mea, nu-i asa ?
Oricum, nu-mi amintesc să fi fost acolo afro-americani sau oameni de culoare.
Din câte-mi aduc aminte, erau numai niste cioroi !
Continuă.
Acum, la un moment dat, cred că am scos cutitul si l-am pus jos undeva.
Între timp, continuam să îl lovesc în cap pe cioroi,
dar prietenul lui m-a prins din spate, însă eu aveam o mână pe bară,
deci nu mă putea trage.
Dar nu stiam că acest tip probabil a luat cutitul de jos si încerca să mă înjunghie.
Am simtit sângele, m-am întors si i-am spart capul.
A fugit târându-se pe podea.
În acest moment, cineva a apăsat butonul si a declansat alarma.
Toată lumea s-a lăsat la podea si voiau să ne închidă în celule.
Gardianul de sus avea pusca îndreptată spre mine si striga:
"Tu ! La podea si aruncă arma !"
Era pe cale să mă împuste, când locotenentul îi spune:
"Nu trage ! Tu ! Aruncă bâta !"
M-am uitat în jur si eram singurul în picioare.
Văd picioarele cioroiului ce ieseau de sub tejghea, unde se târâse.
Asa că l-am aruncat pe jos.
Nu-mi amintesc prea multe după aceea.
Mi-au spus că am pierdut aproape jumătate din sânge.
Îmi aduc aminte că alunecam în el, dar credeam că e al celuilalt.
- A murit omul ? - Nu.
N-a murit.
Toti au trăit.
Credeau că murise, dar nu era asa.
După aceea nu a mai fost întreg, deci n-am mai avut probleme cu el.
Mergea cu capul într-o parte, îsi pierduse un ochi si îi atârna o mână.
Nu vorbea bine. L-au transferat la altă institutie.
- Dar nu e toată povestea. - Nu, nu e.
Deci, ce s-a întâmplat ?
M-am trezit în infirmerie. Deja mă operaseră.
Aveam splina tăiată, ficatul, nu mai stiu.
Am fost destul de aproape de moarte. Aveam 280 de copci si...
Eram în dureri. Nu stiam că ceva poate durea asa tare.
Si totusi aveam cătuse la picioare si mă legaseră de pat, îti vine să crezi ?
Si cum eram întins acolo aud o voce atât de clară...
Nu putea fi mai clară.
Si vocea mi-a spus:
"Dacă nu era mila Domnului, tu nu erai aici."
Omule, am încercat să mă ridic si să mă uit în jur, dar n-am putut.
Nu era nevoie, oricum, pentru că nu era nimeni acolo.
Adică era cineva acolo, dar nu-mi folosea la nimic să mă uit în jur după el.
- Nu crezi că e o poveste ciudată ? - Ba da, asa cred.
Nu, ce vreau să spun este că nu ti-a părut rău de acest om.
O cam iei înaintea povestii.
Povestea cum un coleg detinut a devenit un retardat handicapat si chior,
pentru ca tu să-l găsesti pe Dumnezeu.
- Păi, nu-i asa ? - Nu stiu...
- Nu te-ai gândit în acest mod ? - Ba da, m-am gândit.
Păi, nu asta este povestea adevărată ?
Uite, profesore, nu vreau să mă cert cu tine,
iar tu pari să ai o dorintă puternică ca asta să fie povestea,
asa că trebuie să spun că e un punct de vedere.
Trebuie să admit asta. Trebuie să te tin interesat.
- Ghidează-mă. - Nu te deranjează asta ?
Si apoi să mă... cum îi spune... fraieresti ?
- Da. - Corect.
Trebuie să tii minte, e o poveste de la puscărie.
- Bine. - Pe care tu ai cerut-o.
În regulă.
Ideea e, profesore, că habar n-am care sunt motivele lui Dumnezeu.
Nu stiu de ce mi-a vorbit. Eu, unul, nu mi-as vorbi.
- Dar l-ai ascultat. - Aveam de ales ?
Nu stiu... puteai să nu-l asculti ?
Tu crezi că el vorbeste cu oameni, de care stie că nu-l vor asculta ?
Crezi că are atât de mult timp liber ?
De ce nu puteti accepta că unii oameni nu vor să creadă în Dumnezeu ?
- Pot accepta asta. - Poti ?
Sigur că pot. Adică stiu că e un lucru real.
Adică o văd în fiecare zi, deci ar fi bine s-o accept.
- Atunci de ce nu ne poti lăsa în pace ? - Să atârni de tevi si toate cele ?
Dacă asta vrem să facem, da.
Pentru că el a spus să nu facem asta.
Scrie aici.
- Tu nu vrei să fii fericit ? - Fericit ?
Ce, ai ceva împotriva fericirii ?
- Dumnezeu să ne ajute ! - Ce, am deschis cutia Pandorei ?
- Ce ai împotriva fericirii ? - E contrară conditiei umane.
- E contrară conditiei tale, sunt de acord. - Fericit...
Ce, nu există asa ceva ? Pentru nimeni ?
- Nu ! - Cum am ajuns în halul ăsta ?
Asa ne-am născut.
Suferinta si destinul uman sunt una si aceeasi.
Fiecare e o descriere a celuilalt.
Nu vorbim de suferintă, vorbim de fericire !
- Nu poti fi fericit dacă te doare. - De ce nu ?
- Nu are sens ce spui. - Ce cuvinte grele de la profesor !
Predicatorul a căzut. Se strânge de inimă. Si-a dat ochii peste cap.
Stati putin. Stati putin, oameni buni...
Predicatorul clipeste... Îsi revine...
Îsi revine !
Ideea e, profesore, că, dacă n-ai avea dureri în viată,
de unde ai sti când esti fericit ? Cu ce poti compara fericirea ?
N-ai nimic de băut pe aici, nu ?
Nu, nu am. Esti un băutor ?
- Acum vrei să-mi tii teorii ? - Eu nu.
A fost o zi grea. Să-nteleg că nu bei.
Nu, nu beau. Am băut destul la vremea mea.
- Ai fost la Alcoolici Anonimi ? - Fără Alcoolici Anonimi, doar m-am lăsat.
Aveam multi prieteni betivi, de fapt majoritatea.
- Majoritatea sunt morti, de asemenea. - De la băutură ?
Păi, de la băutură si alte motive nu prea îndepărtate.
Un prieten a fost călcat de un taxi acum putină vreme.
- Unde crezi că se ducea, beat ? - Nu stiu, unde se ducea ?
Să-si ia mai mult whiskey.
Avea destul acasă, dar betivilor le e frică întotdeauna că li se va termina.
- A murit ? - Sper, că doar l-am îngropat.
Presupun că povestea asta are o morală.
E o poveste despre ce primesti si ce vrei.
Durere - fericire.
Hai să-ti spun alta.
Într-o duminică stăteam toti acasă si beam.
Într-o duminică dimineată.
Si vine un prieten cu o fată, Evelyn.
Evelyn era beată când a ajuns,
dar i-am spus să se ducă la bucătărie să-si pună ceva de băut.
Direct, prietenul meu, Redge, se duce în bucătărie să-si pună si el de băut.
Doar că acum sticla dispăruse.
Redge, încurcându-se cu multi betivi la vremea lui, începe să caute sticla.
Se uită în dulapuri, se uită peste tot, dar n-o găseste.
Desigur, stie ce s-a întâmplat, asa că se întoarce în sufragerie,
se asază, se uită la Evelyn, care stătea pe canapea beată moartă
si spune: "Evelyn, unde ai pus whiskey-ul ?"
Evelyn spune:
El spune: "Evelyn, unde ai ascuns whiskey-ul ?"
Si ea:
Pe Redge îl enervează, asa că se apropie de ea si zice:
Si ea spune: "L-am ascuns la toaletă."
- E destul de amuzant. - Mă gândeam că o să-ti placă.
Si acolo era whiskey-ul ?
Da, e locul preferat al betivilor de ascuns sticle.
Dar ideea că preocuparea betivului nu e că va muri de la alcool,
ceea ce se va întâmpla, ci că va rămâne fără whiskey înainte să moară.
- Ti-e foame ? Că revin la asta, nu uit. - Nu, sunt în regulă, continuă.
Dacă i-ai da unui betiv ceva de băut si i-ai spune că nu vrea,
ce crezi că ar spune ?
- Cred că stiu ce ar spune. - Sigur că stii si ai dreptate.
- Că el de fapt nu o vrea ? - Da.
Pentru că nu poate avea ceea ce-si doreste. Sau crede că nu poate avea.
Asa că, de ceea ce nu-si doreste, nu se mai poate sătura.
- Si ce îsi doreste de fapt ? - Stii ce-si doreste de fapt.
- Nu, nu stiu. - Ba da, stii.
- Nu, nu stiu. - Nu stii ce-si doreste ?
- Nu, nu stiu. - Îsi doreste ce îsi doreste toată lumea.
- Si ce-i asta ? - Vrea să fie iubit de Dumnezeu.
- Eu nu vreau să fiu iubit de Dumnezeu. - Vezi, îmi place asta.
Îmi place cum treci direct la subiect. Vezi tu, nici el nu vrea.
După el, tot ce vrea e un pahar de whiskey.
Tu esti un om inteligent, profesore, asa că spune-mi: care are sens si care nu ?
- Nici un pahar de whiskey nu vreau. - Parcă tocmai îmi cerusei unul.
Am făcut o propunere generală.
Nu vorbim de propuneri generale, ci de băutură.
- Nu am o problemă cu băutura. - O problemă tot ai.
Păi, orice problemă as avea, nu e ceva, ce poate fi rezolvat cu un pahar de alcool.
Îmi place felul, cum pui problema. Cu ce poate fi rezolvat ?
Cred că stii cu ce poate fi rezolvat.
- Cu trenul Sunset. - Da.
- Asta vrei cu adevărat ? - Asta vreau, da.
Păi, e un pahar de whiskey destul de mare, profesore.
- Pe care nu-l vreau cu adevărat... - Pe care nu-l vrei cu adevărat, da.
Ba cred că îl vreau.
Sigur că îl vrei, dragule, altfel nu eram aici.
- Păi, nu sunt de acord cu tine. - Bine, dar asta e mâna, pe care o joc.
Nu cred că întelegi că oamenii ca mine văd această tânjire după Dumnezeu
ca ceva ce le lipseste acestor oameni.
Sigur că înteleg, sunt total de acord !
- Esti de acord cu asta ? - Da ! Ce lipseste e Dumnezeu.
Îmi pare rău, dar, pentru mine, toată povestea cu Dumnezeu mi se pare o prostie.
Doamne, ai milă ! Iisuse, ajută-ne !
Profesorul ne-a blasfemiat pe toti ! Nu vom mai fi salvati niciodată !
- Nu crezi că e un lucru rău ? - Nu, profesore, dar tu crezi.
Nu, nu cred, este un fapt.
Nu, nu e un simplu fapt. E cel mai mare fapt legat de tine.
De fapt, s-ar putea să fie singurul fapt.
- Dar nu crezi că e rău ? - Nu, pentru că stiu că se poate vindeca.
Acum dacă mă întrebi ce crede omul de sus despre asta,
presupun că a auzit-o atât de mult, încât nu-l mai deranjează.
Adică, cum ar fi dacă cineva ti-ar spune că nu existi, iar tu ai sta chiar lângă el ?
- Asta nu te-ar enerva, nu-i asa ? - Nu, mi-ar părea rău pentru el.
Corect. Poate ai încerca să-l ajuti chiar.
În cazul meu a trebuit să urle la mine, în timp ce zăceam în pat în două bucăti
cusute la loc pentru că un cioroi încercase să mă taie ca pe un măr.
Dar Dumnezeu, fiind Dumnezeu, îi poate vorbi inimii tale oricând.
În plus, dacă mi-a vorbit mie, ceea ce a si făcut, atunci poate vorbi oricui.
Te întrebi ce vrea cioroiul ăsta nebun să facă acum.
Probabil mă vrăjeste.
Vorbeste tot felul de prostii.
Trebuie să plec de aici.
Poate să-mi fure portofelul.
Trebuie să ajung la gară înainte ca ceva rău să mi se-ntâmple.
Hei !
Ce ne facem cu tine, profesore ?
Uite, stiu că îti datorez multe, cel putin în ochii lumii.
N-as putea să-ti dau ceva să fim chit ?
Pot să-ti dau niste bani. Ceva de genul ăsta.
Îti pot da 1000$. Nu e foarte mult. Îti pot da 3000$, să zicem.
Nici n-ai idee de beleaua, în care esti, nu-i asa ?
- Nu stiu ce vrei să spui. - Stiu că nu stii.
- Mi-ar plăcea să ne întelegem cumva. - Nu cu mine trebuie să te întelegi.
Chiar crezi că ti-am fost trimis de Dumnezeu ?
Nu, e mai rău decât atât.
Ce vrei să spui ?
Credinta nu e ca necredinta.
Dacă esti credincios, trebuie să ajungi într-un final la fântâna credintei
si apoi nu mai trebuie să cauti. Nu mai ai unde.
Dar necredinciosul are o problemă. E pus pe dezlegarea misterelor lumii.
Dar orice lucru, pe care îl cataloghează ca nefiind adevărat, lasă două noi în urmă.
Chiar crezi tot ce scrie acolo, în Biblie ?
- Adevărul literar ? - Da.
Probabil că nu, dar, după cum stii, sunt un delincvent.
Cu ce nu esti de acord ?
Probabil cu notiunea de păcat originar.
Stii tu, când Eva a mâncat mărul si i-a făcut răi pe toti oamenii.
Eu nu văd oamenii asa.
Cred că, în cea mai mare parte, oamenii sunt buni la început.
Cred că răul este ceva autoindus,
cel mai mult din dorinta de a avea ce nu ar trebui să ai.
Dar nu îti voi povesti acum că sunt un eretic
când încerc să te fac pe tine să nu mai fii.
- Esti un eretic ? - Încerci să mă fraieresti, profesore ?
Nu, nu încerc. Esti ?
Nu mai mult decât ar trebui să fie un om. Chiar si unul cu o credintă puternică.
- Nu mă îndoiesc. Dar pun la îndoială. - Care-i diferenta ?
Cel ce pune la îndoială vrea adevărul.
Cel ce se îndoieste vrea să i se spună că nu există asa ceva.
Nu crezi că trebuie să ai încredere în tot ce scrie acolo pentru a fi salvat ?
Nu, nu, nu cred.
Nici măcar nu cred că trebuie s-o citesti.
Nici măcar nu sunt siguri că trebuie să stii că există o asemenea carte.
Cred că oricare adevăr e scris în paginile acestei cărti, e scris si în inima omului
si a fost scris cu mult timp în urmă si va fi scris mult timp de acum înainte.
Chiar dacă toate copiile acestei cărti vor fi arse, toate copiile.
Iar ce a spus Iisus, nu cred că a inventat nimic. Doar a spus.
Cartea asta e un ghid pentru cei ignoranti si pentru cei slabi de înger.
Un om puternic nu are nevoie de ea.
Si, dacă vei citi această carte, vei vedea că se vorbeste mai mult
despre calea cea strâmbă, decât despre cea dreaptă.
- De ce asa ? - Nu stiu, de ce ?
- Tu să-mi spui. - Va trebui să mă gândesc.
- În regulă. - În regulă, ce ?
În regulă, gândeste-te.
Mi-ar putea lua mai mult timp să mă gândesc la asta decât îti ia tie.
- E în regulă. - E în regulă ?
Da. Adică pot să iau afirmatia asta în două moduri,
dar o voi lua în modul bun, fiindcă asa e natura mea.
Asa, pot trăi în lumea mea, nu a ta.
- Ce te face să crezi că a mea e asa rea ? - Nu cred că e rea, cred că e mică.
În regulă. Cred că răspunsul la întrebarea ta este
că dialectica predicii implică totdeauna o bază a răului.
- Omule ! - Ce vrei să zici ?
Puternic ca respiratia iepei, profesore !
Ce nu mi-ar plăcea să le spun si eu asa ceva fratilor !
Fie vorba între noi, ce ai spus ?
Întrebarea ta.
Biblia e plină de pilde, ca si toată literatura, de altfel.
Spunându-ne să avem grijă să nu o luăm pe un drum gresit.
Câte drumuri gresite există ? Enorm de multe.
Câte drumuri drepte ? Unul singur.
De aici si dezechilibrul, de care ai vorbit.
Omule !
Stii, ai putea merge la televizor, profesore,
un om asa chipes ca tine, stiai ?
- Opreste-te ! - Vorbesc serios.
Nici măcar nu eram sigur că esti profesor până nu ai început cu chestiile astea.
- Cred că îti bati joc de mine. - Nu-i adevărat.
- Păi, eu cred că da. - Dragule, jur că nu-i asa.
N-as putea să spun ce ai spus tu acum. Admir asta.
Si de ce îmi tot spui "dragule" ?
E o vorbă din sud, nu înseamnă nimic. Mă opresc dacă vrei.
- Nu stiu ce înseamnă. - Înseamnă că esti printre prieteni.
- Înseamnă să nu-ti mai faci probleme. - Usor de zis, greu de făcut.
Da, ai dreptate, asa o fi. Dar noi acum doar vorbim.
Vorbim.
- Spune-mi ceva. - Sigur.
De ce esti aici ? Ce-ti iese din asta ? Pari un om inteligent.
Eu ? Sunt doar un cioroi prost de la tară, din Louisiana.
Ti-am spus, n-am avut niciun gând în cap. Dacă nu-i aici, atunci nu-l stiu.
Câteodată cred că te distrezi cu mine.
Nu văd cum poti trăi aici, nu stiu cum te poti simti în sigurantă.
Ai dreptate, profesore. Măcar cu siguranta.
I-ai oprit pe vreunul din acesti oameni să ia droguri ?
Nu, din câte stiu.
Atunci, care e scopul ? Nu mă prind.
Adică, e fără sperantă. Acest loc este o colonie de leprosi moral.
La naiba ! Colonie de leprosi moral. Unde mi-e creionul ?
Nu te mai las să pleci. O să scriu asta în carnetel.
În colonia leprosilor moral. Îmi place cum sună
Tot nu-mi dau seama cum poti trăi aici.
De ce nu te duci undeva, unde ai putea face lumii un bine ?
În loc să fiu într-un loc, unde e nevoie de bine ?
Chiar si Dumnezeu se dă bătut la un moment dat.
Nu am auzit de nicio biserică în iad.
Nu, nu este. Ai zis-o bine.
Biserica este pentru cei vii. De-aia esti responsabil pentru fratele tău.
Odată ce nu mai respiră, nu-l mai poti ajuta.
E în mâna altora, deci trebuie să ai grijă de el acum.
Ai putea chiar să-i monitorizezi orarul, cu care merge cu trenul.
- Crezi că esti salvatorul fratelui tău. - "Cred" nu prea e destul.
- Si Iisus face parte din afacere. - Dacă îti convine.
Si e interesat să vină în această hazna si să salveze ce nu poate fi salvat.
De ce ar face asta ? Ai spus că nu are mult timp liber.
De ce ar veni aici ?
Care ar fi diferenta, pentru el, dintre o clădire goală spiritual si moral
si o clădire goală ?
Profesore, esti un teolog si eu nu stiam.
- Esti nostim. - Nu stiu acest cuvânt.
Dar să nu-ti fie frică să-mi vorbesti de sus, nu mă rănesti.
Înseamnă... înseamnă că nu esti sincer. Că spui lucrurile într-un mod cinic.
- Nu crezi că sunt serios când vorbesc ? - Cred că spui unele lucruri doar de efect.
- Atunci să-ti spun ceva de efect. - Te rog.
Să presupunem că îti spun că, dacă poti să-ti desclestezi mâinile
din jurul gâtului fratelui tău, ai putea avea viată eternă.
- Nu există asa ceva. Toată lumea moare. - Nu asta a spus el.
A spus că poti avea viată eternă.
O poti avea acum, astăzi. O poti tine în mână.
O poti vedea. E luminoasă. Are si putină greutate. Nu multă.
Căldută la atingere. Doar putin.
Viată. Si e pentru totdeauna.
Si o poti avea acum. Astăzi.
Dar tu n-o vrei.
N-o vrei, deoarece, pentru a primi-o, trebuie să-i dai drumul fratelui tău.
Trebuie să-l iei în brate si să-l tii strâns.
Si nu contează ce culoare e, cum miroase sau dacă vrea să fie tinut în brate sau nu.
Si n-o vei face, pentru că nu crezi că merită.
Si ai dreptate, nu merită.
Nu vrei s-o faci pentru că nu e drept. Am dreptate ?
- Am sau n-am ? - Nu gândesc în acesti termeni.
Răspunde la întrebare, profesore.
- Nu cred în asemenea lucruri. - Stiu că nu crezi. Răspunde la întrebare.
Ar putea fi ceva adevăr în ce spui.
- Asta e tot ce primesc ? - Da.
Bine, accept. Putin e mult. Suntem încă la firmituri.
- Chiar trebuie să plec. - Nu, nu, nu, mai rămâi putin.
- Vorbim de altceva. Îti place baseball-ul ? - Nu.
- Uite. Hai să-ti fac ceva de mâncare. - Nu-mi e foame.
- Dar niste cafea ? - În regulă. Dar după aia trebuie să plec.
În regulă ! Omul spune "în regulă".
Stii, în mod normal, nu sunt asa de grosolan.
Să vină un om la mine în casă, să stea la masă si să nu-i ofer nimic.
Dar cu tine am făcut o strategie.
Vreau să-mi joc cărtile cum trebuie si să te retin să nu pleci în noapte.
- Nu e noapte. - Depinde de ce fel de noapte vorbesti.
- Să te întreb ceva personal. - Asta va fi bună.
Ce crezi că ti s-a întâmplat, de toate alegerile tale
s-au rezumat la trenul Sunset ?
Nu cred că mi s-a întâmplat nimic, cred că am fost condus în final spre adevăr.
Dacă sunt diferit, nu înseamnă că sunt nebun.
- Diferit ? - Da.
- Diferit de cine ? - De oricine.
- Păi si ceilalti sinucigasi ? - Ce-i cu ei ?
Poate că ei sunt oamenii, cu care te asemeni,
poate că sunt rudele tale naturale, doar că nu vă întâlniti prea des.
- Nu cred. - Nu crezi ?
Nu, am fost la terapie de grup cu oamenii ăstia.
N-am găsit pe nimeni acolo, cu care să mă asemăn.
- Dar profesorii ceilalti, nici cu ei ? - Dumnezeule !
- O voi lua ca pe un "nu". - Îi urăsc si ei mă urăsc.
Doar pentru că nu îi placi nu înseamnă că nu esti ca ei.
- Care-i cuvântul ? Urăsc ? - Urăsc.
- E un cuvânt puternic, nu ? - Nu destul de puternic, mă tem.
- Cum de îi urăsti pe ceilalti profesori ? - Stiu la ce te gândesti.
La ce mă gândesc ?
Te gândesti că îi urăsc fiindcă sunt ca ei si mă urăsc pe mine însumi.
Să te-ntreb asta:
- Iei vreun fel de medicament ? - Nu.
Nu există medicamente pentru pelerinii ce asteaptă să ia trenul ?
- Pentru depresie sinucigasă ? - Da.
- Ba da, sunt, le-am încercat. - Si ce s-a întâmplat ?
- Nu s-a întâmplat nimic. - Nu te-ai mai linistit ?
- Nu. Ti-a dat în foc cafeaua. - Da, stiu.
- Medicamentele astea merg la altii ? - Da, la majoritatea.
- Dar nu pentru tine. - Nu pentru mine, nu.
- Ce ai dedus din asta ? - Nu stiu, ce-ar trebui să deduc ?
Nu stiu, profesore, încercam să văd dacă nu-ti putem găsi niste constituenti.
- Constituenti ? - Da. Îti place ?
- E un cuvânt folosit pe străzi ? - Nu, l-am învătat la puscărie.
Auzi tot felul de chestii de la avocatii din puscărie,
care apoi sunt folosite mai departe.
Se vorbeste de constituentii tăi, ai altuia, ai nevestei tale...
- Vrei friscă si zahăr ? - Nu, o beau neagră.
O bei neagră.
De ce trebuie să am constituenti ?
N-am spus că trebuie să ai, profesore.
Mă gândeam că poate ai si nu i-am căutat destul de bine.
Adică ar putea fi acolo.
Ar putea exista si alti navetisti în fază terminală
si rezistenti la medicamente, care ar putea fi prietenii tăi.
- Navetisti în fază terminală ? - Îti place cum sună ?
E-n regulă.
- Nimeni ? - Nimeni, nu.
Nu sunt membru. Niciodată nu mi-am dorit si niciodată n-am fost.
- Nu esti un membru ? - Nu.
Uite, mi-e cam foame. Si cred că si tie.
Împarti pâinea cu un om, atunci când ati trecut la un nou nivel al prieteniei.
- Am auzit că e adevărat în toată lumea. - Probabil.
Probabil ! Îmi place probabil.
Un "probabil" de la tine valorează câteva "ai dreptate" oriunde în altă parte.
- De ce, pentru că nu cred în nimic ? - Nu, nu cred că asta e problema.
Cred că te derutează ceea ce crezi, nu ceea ce nu crezi.
- Lasă-mă să te întreb asta. - Te rog.
- Te gândesti vreodată la Iisus ? - Iar începem...
Păi, te gândesti ?
Ce te face să crezi că nu sunt evreu ?
Ce, evreii n-au voie să se gândească la Iisus ?
Ba da, dar s-ar putea să se gândească la el în mod diferit.
- Esti evreu ? - Nu, se pare că nu.
- Mă păcălisei pentru o secundă. - Ce, nu-ti plac evreii ?
Mă jucam si eu cu tine, profesore, mă jucam.
Nu stiu de ce-mi place, dar îmi place.
Omule, trebuie să asculti.
Sau trebuie să crezi ce auzi.
Scopul acestei discutii, pe care tu ai vrut să-l stii,
este că nu există evrei, albi, cioroi, pardon, oameni de culoare.
Nu există asa ceva.
În adâncul minei, acolo unde se află aurul, nu există asa ceva.
Este doar minereul pur. Acel lucru etern. Care tu nu crezi că e acolo.
Acel lucru, care tine oamenii lipiti de peron
atunci când vine trenul Sunset, chiar dacă ei cred că vor să urce.
Acel lucru, ce face posibil să împărtim binecuvântări străinilor,
în loc de blesteme.
Toate sunt un singur lucru. Unul singur. Doar unul.
Si acesta e Iisus ?
Trebuie să mă gândesc cum să-ti răspund la asta.
Poate o erezie în plus nu strică.
Deja ai făcut destule.
Uite ce spuneam.
As spune...
As spune că lucrul, de care vorbim este Iisus,
dar Iisus înteles ca aurul din adâncul minei.
Adică, el n-ar putea veni aici să ia formă umană,
dacă acea formă n-ar fi croită să-i vină bine.
Si dacă as spune că nu e posibil ca Iisus să fie fiecare om,
fără ca fiecare om să fie Iisus, cred că ar fi o mare erezie.
Dar e în regulă. Nu la fel de mare ca a spune că omul nu e diferit de o piatră.
Adică asa cum îti văd eu punctul de vedere.
Nu e punctul meu de vedere. Cred în întâietatea intelectului.
Acel cuvânt ce mai înseamnă ?
Întâietate ? Înseamnă primul, ce pui înainte de toate.
- Si asta ar fi... intelectul ? - Da.
- Dar întâietatea trenului Sunset ? - Da, si asta.
Dar nu întâietatea oamenilor, ce asteaptă un tren mai târziu.
Nu, niciun fel de întâietate.
Esti tare, profesore.
Esti tare.
Te vezi ca unul ce pune la îndoială, dar am îndoielile mele despre asta.
Obiectivul vietii tale e obiectivul tău.
Te afli pe un drum construit de tine.
Si numai acest fapt poate fi destul pentru a rămâne pe el.
Cât timp esti pe acest drum, nu te poti rătăci.
Nu sunt sigur că înteleg ce spui.
Mă îndoiesc că nu întelegi nimic din ce spun, profesore.
Acum voi spune rugăciunea.
Doamne, îti multumim pentru această mâncare
si pentru multele binecuvântări primite de la tine.
Îti multumim pentru viata profesorului, pe care ni l-ai adus înapoi
si te rugăm să ai grijă de el, pentru că avem nevoie de el.
Nu stiu de ce avem nevoie de el, dar stiu că avem.
Amin.
Să-mi spui dacă îti place.
Arată bine.
E bună.
E foarte bună.
Asa si trebuie. E mâncarea sufletului, omule.
- Ce ai pus, melasă ? - Esti bucătar, profesore ?
- Nu chiar. - Dar putin ?
Putin, da.
Banane, desigur. Si mango ?
- Am pus 1-2 mango. Si napi suedezi. - Napi suedezi ?
Napi suedezi. Sunt greu de găsit.
E foarte bună.
Stii, se face mai bună după 1-2 zile.
Am făcut-o aseară. Trebuie încălzită pentru asezarea aromelor.
- Ca chile. - Ca chile, ai dreptate.
- Stii unde am învătat să fac asta ? - În Louisiana ?
Nu. Chiar aici, în ghetoul din New York.
Sunt multe influente într-un fel de mâncare, cum e acesta.
Se află multe părti ale lumii în directia aia.
Tări diferite, oameni diferiti.
- Sunt si oameni albi ? - Nu prea !
- Serios ? - Glumeam cu tine, profesore.
Glumeam cu tine.
- Stii bucătarii restaurantelor din centru ? - Nu personal, nu.
- Stii ce le place să gătească ? - Nu.
Momite, creier, burtă.
Toate prostiile, pe care nimănui nu-i place să le mănânce.
- Stii de ce ? - E o provocare, trebuie să inovezi.
Destept pentru un alb. Corect, e o provocare.
Chestiile gătite de ei sunt foarte ieftine.
Majoritatea le aruncă sau le dau pisicilor.
- Dar oamenii săraci nu aruncă nimic. - Cred că ai dreptate.
Oricine poate face o friptură de vită să aibă gust bun.
Dar dacă nu poti cumpăra o friptură si tot vrei ceva, care să aibă gust bun, ce faci ?
- Inovezi. - Inovezi, asa e.
- Si cine trebuie să inoveze ? - Oamenii săraci.
Asa e, oamenii săraci. Te apropii de nota 10+.
- Deci, îti place ? - E foarte bună.
- Nu crezi că ar fi mers un pahar de vin ? - Ba da, cred.
- Dar nu l-ai bea. - Ba as putea. Doar un pahar.
Iisus bea vin, împreună cu discipolii săi.
Da, asa e. Scrie aici, în biblie.
Desigur, nu scrie nimic, cum că l-ar fi ascuns în toalete.
- Chiar e un loc favorit de ascuns ? - O, da.
Stiam betivi, care ridicau capacele toaletelor în speranta că vor găsi ceva.
- E adevărat ? - Nu. Dar ar putea fi. Nu m-ar surprinde.
Care e cel mai rău lucru, pe care l-ai făcut vreodată ?
- Mai multe povesti de la puscărie ? - De ce nu ?
Pe care "de ce nu" vrei să-l auzi ?
Ciomăgirea omului de la bufet e cel mai rău lucru făcut de tine ?
- Nu, nu e. - Nu e ? Atunci care e ?
- Nu-ti voi spune. - De ce nu ?
Pentru că vei sări si o vei zbughi pe usă urlând.
- Trebuie să fie foarte rău. - Este, de-aia nu-ti spun.
- Acum mă tem să te întreb. - Ba nu te temi.
I-ai spus cuiva ?
Da. Nu-mi dădea pace.
Cui i-ai spus ?
I-am spus unui om al lui Dumnezeu, care îmi era prieten.
- Ce-a spus el ? - N-a spus nimic.
Dar nu esti curios de cel mai rău lucru, pe care l-am făcut.
- Ba da, sunt. - Dar nu m-ai întrebat care este.
- Nu trebuie. - De ce ?
Pentru că eram acolo, l-am văzut.
- Poate eu văd altfel lucrurile. - Da, poate.
- Mai vrei ? - Nu, sunt plin.
- Ti-era mai foame decât ai crezut. - Da, asa e.
Bine.
Ăsta e un test al credintei tale ?
- Ce, cu tine ? - Cu mine, da.
Nu credinta mea e testată.
- Vezi totul în alb si negru. - Este alb si negru.
Presupun că asta face lumea mai usor de înteles.
Ai fi surprins cât de putin timp petrec încercând să înteleg lumea.
- Încerci să-l întelegi pe Dumnezeu. - Nu, nu încerc.
- Încerc să înteleg ce vrea de la mine. - Si asta e tot, ce îti trebuie.
Dacă Dumnezeu nu e tot, ce îti trebuie, atunci ai probleme mari.
Nu fac nicio miscare fără Iisus.
Când mă trezesc dimineata, încerc să mă prind de centura lui.
Câteodată intru pe pilot manual, dar mă redresez.
- Pilot manual ? - Da, îti place ?
- E în regulă. - Eu cred că e foarte bună.
Deci ai ajuns la capătul puterilor, recunosti că esti înfrânt
si esti disperat si, în această stare, te agăti de acest lucru,
care nu are sens, nici substantă, si îl strângi si te tii cu dintii de el.
- E corect ce am spus ? - E un mod de a o spune.
Nu are niciun sens.
Credeam că, atunci când am vorbit mai devreme,
spuneai că nimic nu are sens, atunci când vorbeam de istoria lumii sau asa ceva.
Păi nu are, la scară mare.
Dar ceea ce îmi spui nu e o perspectivă a lucrurilor, ci a unuia singur
si o găsesc fără sens.
- Ce-ai face dacă Iisus ar vorbi cu tine ? - Crezi că ar face asa ceva ?
Nu, nu cred, dar nu stiu.
- Nu am destule virtuti. - Nu, profesore, n-are legătură.
Nu trebuie să ai virtuti, trebuie doar să taci.
Nu pot vorbi în numele Domnului, dar, în experienta mea,
el va vorbi cu oricine va asculta.
Cu sigurantă nu trebuie să ai virtuti.
Dacă l-as auzi pe Dumnezeu vorbind cu mine, as fi pregătit să mă duci la Bellevue.
- Asa cum ai sugerat. - Dar dacă ce ti-ar spune ar avea sens ?
- N-ar conta, nebunia e nebunie. - N-ar conta dacă ar avea sens ?
Nu !
E cam cel mai mare caz de întâietate, pe care l-am auzit.
Întotdeauna am mers pe drumul meu. Ich kann nicht anders.
- Ce tot spui ? - E germană.
- Vorbesti germana ? - Nu chiar, putin, e un citat.
Nu le-a făcut prea mult bine nemtilor, nu-i asa ?
Nu stiu, nemtii au contribuit foarte mult la civilizatie.
- Înainte de Hitler. - Si apoi au contribuit cu Hitler.
Da, dacă vrei.
Înteleg că tu vezi cultura ca pe o cauză a nefericirii omului,
că, pe cât stii mai multe, pe atât e mai probabil să fii nefericit.
Ca în cazul anumitor persoane cunoscute de noi.
Da, ca în acest caz.
Păi nu cred că am zis asta, cred că tu ai zis-o.
- N-am spus asa ceva. - Dar crezi asta ?
- Nu. - Nu ?
Nu stiu, ar putea fi adevărat.
De ce ? Nu pare corect.
E primul lucru din acea carte.
Grădina Edenului. Stiinta e dăunătoare sufletului si binelui.
- Credeam că nu citisei cartea aia. - Toată lumea stie acea poveste.
Este probabil cea mai faimoasă poveste din toată cartea.
De ce crezi asta ?
Presupun că, din punctul de vedere al lui Dumnezeu,
toată stiinta e vanitate.
Sau poate le dă oamenilor iluzia nesănătoasă că îl pot fenta pe diavol.
La naiba profesore ! Unde erai când aveam nevoie de tine ?
Mai bine ai avea grijă. Vezi unde am ajuns eu.
Văd. Acesta e subiectul discutiei.
Viziunea mai întunecată este întotdeauna cea corectă.
Când citesti istoria lumii, citesti o epopee despre vărsări de sânge,
lăcomie si prostii, ale căror efecte sunt imposibil de ignorat.
Si totusi, ne imaginăm că viitorul va fi cumva diferit.
N-am nicio idee de ce ne aflăm încă aici.
În tot cazul, nu vom mai fi aici pentru mult timp.
Sunt niste cuvinte puternice, profesore.
- Asta ai tu în inimă, nu ? - Da.
- Mă pot identifica cu acele gânduri. - Poti ?
- Sigur că pot ! - Asta mă surprinde.
- Dar te-ai putea însela, să stii. - Nu cred.
- Nu prea ti se întâmplă des, nu-i asa ? - Ce să mi se întâmple ?
- Să gresesti. - Recunosc atunci când gresesc.
E discutabil.
Păi, ai dreptul la opinie.
A, da, uite aici. Continuarea la pagina 3...
Prietenii spun că omul le-a ignorat toate sfaturile
si a afirmat că intentiona să continue pe drumul lui.
Un confident apropiat a declarat - si aici citez,
Nu-i puteai spune nimic nenorocitului ăluia.
Poti să scrii asa ceva în ziar ? "Nenorocit" ?
Spectatorii pătati cu sânge de la statia "Strada nr. 155" - continuă la pagina 4...
Statia "Strada nr. 155"...
... care au fost intervievati la locul faptei au spus
că ultimele cuvinte ale omului, în timp ce s-a repezit spre tren, au fost:
Eu am dreptate.
Foarte amuzant.
O, profesore, esti un um uimitor.
Mă bucur că mă găsesti distractiv.
- Eu cred că esti destul de special. - Eu nu cred că sunt special.
- Nu crezi ? - Nu, nu cred.
Nu crezi că îi vezi pe ceilalti navetisti de la o anumită înăltime ?
Îi văd pe ceilalti navetisti ca pe niste colegi ce ocupă acelasi hău abisal,
în care mă găsesc si eu, iar dacă ei văd altceva,
nu văd cum asta mă face special.
Am înteles ce ai spus, dar mă tot întorc la acesti navetisti,
ce asteaptă trenul Sunset.
Mă tot gândesc că poate e ceva special si la ei.
Adică, ar trebui să se afle într-un hău mai adânc decât noi, ceilalti.
Mai adânc si mai întunecat. Nu spun că e la fel de adânc, ca la tine.
- Dar destul de adânc. - Si ?
Si poate ei sunt fratii tăi întru autodistrugere si disperare.
Credeam că celor tristi le place compania.
Cu sigurantă, nu stiu.
Lasă-mă să încerc.
Ceea ce cred este că tu ai motive mai bune ca ei.
Vezi tu, motivul lor este că nu le place aici.
Dar al tău este ce nu place si de ce nu place.
Tu ai motive mai inteligente, mai elegante.
- Faci misto de mine ? - Nu, nu fac.
- Dar crezi că spun numai prostii. - Nu, nu cred asta.
Nu mă îndoiesc că e posibil să mori dacă spui numai prostii,
dar nu cred că asta e problema noastră.
Dar care este ?
Nu stiu, m-ai băgat în ceată.
Ai aceste motive colosale pentru a lua trenul.
Pe când ceilalti tipi doar nu se simt bine.
S-ar putea să nici nu fii atât de nefericit.
Crezi că din cauza educatiei mele mă sinucid ?
Nu, doar mă întrebam.
Stai putin, nu răspunde.
Bine, spune.
Cred că e cel mai ridicol lucru, pe care l-am auzit vreodată.
Foarte inteligent. Care-i scopul ?
Lumina e peste tot în jurul tău, dar tu nu vezi decât întuneric.
Si tu îl cauzezi. Tu esti de vină ! Tu esti întunericul !
Ăsta e scopul.
Păi, nu am credinta ta. De ce nu vrei s-o lăsăm asa ?
Nu te-ai gândit niciodată să o iei de la început ?
Ba da, odată. Acum nu.
Păi, poate credinta intervine atunci când nu-ti mai rămâne nimic.
Păi, mai am altceva.
De ce nu vrei să tii asta de rezervă ?
Încearcă să o iei de la început.
Nu mă refer să începi din nou, toată lumea a făcut asta.
De la început înseamnă de la început, îndepărtează-te de acest gând.
Dacă tot ce esti si tot ce ai si tot ce ai făcut
te-a adus, în final, la fundul unei sticle de whiskey
sau ti-a cumpărat un bilet dus la trenul Sunset,
nu-mi poti da niciun motiv de pe pământ să recuperezi ceva din asta,
pentru că nu există niciunul.
Dacă reusesti să uiti de asta, va fi frig si vei fi singur
si va sufla un vânt cumplit.
Dar nu spui nimic. Îti ridici gulerul si mergi mai departe.
Nu pot. Nu pot.
- Mai vrei cafea ? - Nu, multumesc.
- De ce crezi că oamenii se sinucid ? - Nu stiu, motivele sunt diferite.
- Au ceva în comun aceste motive ? - Nu pot vorbi pentru altii.
Motivele mele sunt o pierdere graduală a încrederii, o constientiezare graduală
a naturii realitătii, a lumii.
- Sunt motive lumesti. - Dacă vrei.
- Sunt motive elegante. - Asta a fost descrierea ta.
Nu m-ai contrazis.
Sunt motivele, pe care un frate ce atârnă spânzurat cu cravata de o teavă în pivnită
nu le stie. El are propriile lui motive.
Dar dacă am putea să-l educăm, astfel încât aceste motive elegante
să le fie disponibile lui si prietenilor săi,
atunci s-ar putea sinucide cu mai multă bucurie în inimi. Tu ce crezi ?
Acum stiu că vrei să fii nostim.
Cred că ai dreptate. Într-un final m-ai adus aici.
A-nceput profesorul cu "mm-hmm". Trebuie să am grijă.
Ar trebui, s-ar putea să te fraieresc.
Crezi că motivele tale sunt despre lume, iar ale lui sunt, majoritatea, despre el.
Cred că e, probabil, adevărat.
Eu cred că văd un adevăr diferit, ce stă la masă cu mine.
- Care este ? - Că trebuie să-l iubesti pe fratele tău.
- Sau să mori. - Nu stiu ce înseamnă asta.
E la mare distantă fată de tot ce stiu eu.
- Spune-mi cum e lumea ta. - Nu vrei să auzi.
- Ba sigur că vreau ! - Nu cred.
Ba da. Dă-i drumul.
Lumea e un lagăr de concentrare fortat, din care muncitorii, total nevinovati,
sunt condusi, la întâmplare, câtiva în fiecare zi, pentru a fi executati.
Nu cred că ăsta e modul, cum o văd eu, cred că asa este.
Mai sunt si alte păreri ? Da.
Oare vreuna din ele sunt bune la o privire mai atentă ? Nu.
Deci, mai vrei să te uiti la mersul trenurilor ?
Dacă asta nu e viata, pe care ti-o doreai, care este ?
Nu stiu, nu asta.
Tu trăiesti viata, pe care ai plănuit-o ?
Nu, dar am primit ce am avut nevoie, în loc să primesc ce am vrut
si, câteodată, ăsta cel mai bun noroc, pe care îl poti avea.
Da, păi...
Totusi, nu-ti poti compara viata cu a mea, nu-i asa ?
Nu, nu pot.
Pur si simplu nu pot.
Îmi pare rău, trebuie să plec.
- Nu trebuie să pleci. - Te-am insultat.
Uite, am pielea mai groasă de atât.
Nu pleca. Nu mi-ai rănit sentimentele.
Stiu că tu crezi că ar trebui să-ti multumesc, îmi pare rău că n-o fac.
- Nu, nu-i asa. - Ar trebui să plec.
Nu ne prea întelegem, nu-i asa ?
Îti admir insistenta.
Ce pot face să te fac să rămâi, măcar putin ?
De ce ? Crezi că dacă stau destul, Dumnezeu va vorbi cu mine ?
Nu, sper că va vorbi cu mine.
Stiu că tu crezi că îti datorez măcar putin mai mult din timpul meu.
Stiu că sunt nerecunoscător.
Dar nerecunostinta nu e acelasi lucru
pentru un profan spiritual, cum este pentru un om al lui Dumnezeu.
Nu cred că îmi datorezi ceva, profesore.
- Chiar crezi asta ? - Da, cred.
Păi, esti foarte cumsecade. Si îmi doresc să pot face ceva
să te răsplătesc, dar n-am ce.
Asa că mai bine ne spunem la revedere. Poti să-ti vezi de viata ta.
Să presupunem...
Să presupunem că îti spun că te poti trezi mâine
si nu vei mai dori să sari în fata trenului.
Să presupunem că tot ce ar trebui să faci ar fi să vrei asta. Ai mai face-o ?
Depinde la ce ar trebui să renunt
Vezi, am început să scriu asta pe hârtie.
De ce crezi că mă agăt ?
Nu stiu !
Ce pretuieste navetistul în stare terminală
atât de mult încât ar muri pentru el ?
Nu stiu !
Nu, nu.
Nu stii.
Nu mai vrei să vorbesti cu mine, nu-i asa ?
Credeam că ai pielea groasă.
Da, dar nu este până la os.
De ce crezi că ar exista ceva, la care nu as renunta ?
Cred că orice om nerăbdător să fie călcat de tren
trebuie să aibă ceva în suflet.
Adică, majoritatea ne-am multumi poate
cu o scatoalcă peste cap.
Spui că nu-ti pasă de nimic,
dar eu nu cred asta.
Nu cred că moartea are vreo legătură cu nimicul.
M-ai întrebat de ce cred că te agăti
si trebuie să spun că nu stiu.
Sau poate nu stiu cuvintele.
Si poate stii,
dar nu vrei să spui.
Ceea ce cred este că,
atunci când ai făcut celebra săritură,
îl luai cu tine
si îl strângeai puternic,
strângeai o moarte cumplită.
Eu doar caut cuvintele, profesore.
Caut cuvintele, pentru că stiu că ele
sunt drumul spre inima ta.
Păi, nu pot să te ajut.
Renuntarea la tot
este locul, în care am ajuns.
Mi-a luat mult timp să ajung aici. Si dacă există un lucru
la care n-as vrea să renunt, acesta ar fi.
Mai poti spune asta si în alt mod ?
Singurul lucru, la care nu voi renunta este renuntarea.
Mă astept să mă ajute.
Depind de ea.
Lucrurile, în care am crezut
erau foarte fragile, asa cum am spus.
Nu vor exista foarte mult timp si nici eu.
Dar nu cred că acesta a fost cu adevărat motivul deciziei mele.
Cred că e mai profund de atât.
Te poti obisnui cu pierderea.
Trebuie. Adică...
Îti place muzica, nu-i asa ?
Da, da, îmi place.
Care este cel mai mare compozitor, pe care-l stii ?
John Coltrane, cu sigurantă.
Crezi că opera lui va rezista pentru totdeauna ?
Păi,
pentru totdeauna înseamnă mult timp, profesore.
Deci trebuie să spun că nu.
Asta nu înseamnă că e fără valoare, nu-i asa ?
Nu, nu înseamnă.
Renunti la lume linie cu linie.
Devii complice la propria ta anihilare.
Nu ai ce face.
Tot ce faci închide o usă undeva în fata ta.
La final mai rămâne o singură usă.
Asta-i o lume întunecată, profesore.
Poate doar trebuie să recunosti că esti băgat până peste cap.
Recunosc, dar asta nu mă eliberează.
Nu am de ales.
Bine.
Poate ai dreptate.
Iată stirile, părinte:
Tânjesc după întuneric.
Mă rog pentru moare, o moarte adevărată.
Si dacă as fi crezut că în moarte mă voi întâlni cu oamenii din viată,
nu stiu ce-as face, ar fi cea mai mare groază
cel mai mare cosmar. Dacă as fi crezut
că o voi întâlni pe mama din nou si o voi lua de la început,
de data asta fără perspectiva mortii,
ar fi cosmarul final,
Kafka pe roti.
La naiba, profesore. Nu vrei s-o vezi pe propria mamă ?
Nu, nu vreau.
Vreau mortii să fie morti
pentru totdeauna.
Si vreau să fiu unul dintre ei.
Doar că, desigur, nu poti fi unul dintre ei.
Nu poti fi unul dintre morti
pentru că ce nu există nu poate avea o comunitate.
Fără comunitate.
Mi se încălzeste inima numai când mă gândesc.
Negru, singurătate,
liniste, pace
si toate la o bătaie de inimă distantă.
Nu-mi văd starea mintii
ca pe o viziune pesimistă a lumii.
O văd ca pe lumea însăsi.
Evolutia nu poate evita
să aducă viata inteligentă
în final, la constientizarea unui singur lucru suprem,
iar acel lucru este inutilitatea.
Dacă te înteleg bine, spui
că oricine nu este retardat
ar trebui să fie sinucigas.
- Da. - Nu-ti bati joc de mine ?
Nu, nu-mi bat joc de tine.
Dacă oamenii ar putea vedea lumea asa cum este,
să-si vadă vietile asa cum sunt cu adevărat,
fără vise sau iluzii,
nu cred că ar avea un singur motiv să nu fie
lăsati să moară cât mai curând.
Nu cred în Dumnezeu. Poti întelege asta ?
Uită-te în jur, omule. Nu vezi ? Strigătele si zgomotele celor chinuiti
trebuie să fie cel mai plăcut sunet pentru urechile lui.
Si urăsc aceste discutii.
Argumentul ateului din sat
a cărui singură pasiune este să reînvie la infinit
pe cel căruia îi neagă existenta de la început.
Frătia ta
este o frătie a durerii si nimic altceva.
Si, dacă acea durere ar fi colectivă,
în loc să fie reiterată,
greutatea ei ar trage lumea
de pe peretii universului
si ar arunca-o lovindu-se si arzând
într-o noapte, pe care ar fi capabilă s-o genereze,
până n-ar mai rămâne nici măcar cenusa.
Si frătie,
justitie, viată eternă ?
Dumnezeule !
Arată-mi o religie care pregăteste omul
pentru nimicnicie, pentru moarte.
În biserica asta as intra.
A ta îi pregăteste doar pentru mai multă viată,
pentru vise, iluzii si minciuni.
Alungă frica de moarte din inimile oamenilor si n-ar mai trăi o zi în plus.
Cine si-ar dori acest cosmar
dacă nu le-ar fi frică de următorul ?
Umbra toporului
atârnă asupra fiecărei bucurii.
Fiecare drum se termină cu moartea,
fiecare prietenie, fiecare dragoste.
Chin, pierdere, trădare,
durere, suferintă,
bătrânete,
înjosire,
o boală urâtă si lentă
si toate cu o singură finalitate
pentru tine
si pentru oricine si orice
la care ai ales să tii vreodată.
Asta e adevărata frătie, adevărata prietenie.
Si toti sunt membrii ei pe viată.
Îmi spui că fratele meu e salvarea mea ?
Atunci să fie blestemat !
Să fie blestemat în orice formă, chip sau înfătisare.
Mă văd în el ? Da, mă văd.
Si ce văd mă scârbeste.
Mă întelegi ?
Mă poti întelege ?
Îmi pare rău.
De când ai simtit asta ?
Toată viata.
- E adevărat ? - E mai rău decât atât.
Nu văd ce poate fi mai rău.
Furia e numai pentru zilele bune.
Adevărul e că a rămas cam putină.
Adevărul e că formele, pe care le văd
au fost usor-usor golite.
Nu mai au continut.
Sunt numai forme: un tren, un perete,
o lume, un om,
un lucru ce se bălăngăne
într-o articulatie fără sens într-un vid groaznic.
Viata lui nu are niciun sens,
nici cuvintele lui.
De ce as căuta compania unui asemenea lucru ?
De ce ?
La naiba.
Deci vezi ce ai salvat ?
Am încercat să salvez. Încă încerc... încerc din greu.
- Care e fratele tău... ? - Care e fratele meu, da.
De-asta sunt aici, la tine în apartament ?
Nu, de aia sunt eu.
M-ai întrebat ce fel de profesor sunt.
Sunt un profesor al întunericului,
noaptea în haine de zi.
Si acum vă doresc tuturor cele bune,
dar trebuie să plec.
Mai stai putin.
Nu, nu mai am timp, la revedere.
Putem vorbi despre altceva, jur.
Nu vreau să vorbesc despre altceva.
Nu te duce acolo, profesore ! Stii ce-i acolo !
Stiu ce-i acolo si stiu cine e acolo.
Mă grăbesc să-l strâng de obrazul osos.
Fără îndoială că va surprins să vadă că e atât de apreciat.
Si, în timp ce-l prind de gât,
îi voi sopti în acea ureche uscată si veche:
"Aici sunt, aici sunt."
- Acum deschide usa ! - Nu face asta.
Esti un om bun. Te-am ascultat
si tu m-ai ascultat pe mine. Nu mai avem ce să ne spunem.
Dumnezeul tău probabil că a avut
posibilităti infinite,
si asta a reusit să facă.
Îmi spui că vreau iubirea Domnului. N-o vreau.
Poate că vreau iertare, dar nu am de la cine s-o cer.
Si n-am cum să mă întorc. N-am cum să repar lucrurile.
Există doar speranta nimicniciei.
Si mă agăt de acea sperantă.
- Acum deschide usa. - Nu face asta.
Te rog deschide usa.
Multumesc, la revedere.
Profesore,
stiu că n-ai vrut să spui vorbele alea.
Voi fi acolo mâine dimineată.
Voi fi acolo, mă auzi ?
Voi fi acolo !
Voi fi acolo.
Stii că n-a vrut să spună acele vorbe.
Stii că n-a vrut.
Nu înteleg de ce m-ai trimis aici.
Nu înteleg.
Dacă vroiai să-l ajut, de ce nu mi-ai dat cuvintele ?
Lui i le-ai dat. Cu mine cum rămâne ?
E în regulă, e în regulă.
Chiar dacă nu mai vorbesti niciodată,
stii că voi păstra cuvintele tale.
Stii că asa voi face. Stii că sunt bun la asta.
E în regulă ?
Traducerea si adaptarea: n3mur1t0r